Det hadde gått to århundrer siden begge raser ble skapt.
Krigen hadde begynt.
Viktor utvidet hæren sin ved å skape en legion med vampyrer-
- for å beskytte dem mot varulvenes første klan.
En ond og smittsom art som aldri kunne ta menneskelig form igjen.
Før han ble født.
Lucian.
Og selv om hele Viktors vesen krevde at han skulle drepe barnet-
- så gjorde han det ikke.
Årene gikk og barnet vokste til.
Han hadde en styrke og et fokus de før ham manglet.
Hva mener du, Sonja?
Skal vi lage flere?
Av ham?
Som ham.
Lucian vil alltid være den første av arten, -
- den første lykaneren.
Viktor brukte Lucians smittsomme blod til egen fordel,-
- han utnyttet barnets tørst-
- og brukte den mot ham og tvang ham til å leve av mennesker,-
- Viktors slaver.
- Kom deg inn. - Inn dit.
I stedet skapte han en ny rase udødelige.
Lykanerne.
Varulver, men også mennesker.
I motsetning til de andre kunne denne nye arten brukes-
- som sine herrers voktere i timene med dagslys.
Det trodde i alle fall Viktor-
- for så lenge siden.
Adelen er i opprør.
Vi har ikke Williams pest under kontroll.
- Varulver har drept slavene deres. - Menneskene er opprørte.
Tannis, gjør et notat av hvor mye det smerter meg.
Men når de mister slaver så mister vi sølv.
Nok! Har jeg ikke tidoblet verdiene våre-
- etter at Marcus og Amelia sovnet fra oss?
Vi tar oss av ulvene slik vi alltid har gjort det.
- Kom igjen! - Kom, fort!
Skyt!
Steng åpningen.
Si meg, smed, har du ikke noe bedre å gjøre-
- enn å leke med våpen?
Gjør i det minste litt nytte for deg.
Vis litt takknemlighet overfor han som reddet livet ditt, Sonja.
Jeg trengte ikke å reddes.
Si meg, Lucian.
Tynger det hjertet ditt å drepe din egen art?
Nei. De er tanketomme beist, min herre.
- De er ikke mine brødre. - Sier du det?
Far.
Du er en stolthet for din rase. Vet du hvordan det kan fortsette?
Hold blikket på bakken.
Bli kvitt det der.
Du var dypt savnet under rådslagningen.
Det er andre ting som krever min oppmerksomhet, det vet du.
Akkurat. Jeg håper at du nøt den lille rideturen din.
Jeg var ute og patruljerte.
Du nektet å adlyde ordre. Jeg sa at du skulle holde deg her.
Du risikerer for mye til at faren din kan ignorere det.
La krigerne ta seg av ulvene.
Og hvorfor er min risiko større enn deres, far?
De er ikke døtrene mine-
- og de er ikke medlemmer av rådet. Det er du.
Og én dag blir du en av de eldste, det er din fødselsrett.
Sonja, du er godt likt i rådet, -
- men det er en vaklende affære.
De er lei av påfunnene dine og at du alltid er borte.
Det er ingen større farer i skogen enn i rådets møtesal.
Du skal lære deg politikkens dans, å være hensynsløs og slu.
Og mest av alt skal du være lojal overfor familien din.
Overfor meg.
For uten lojaliteten som er mellom oss-
- så er vi ikke noe bedre enn utyskene utenfor murene våre.
Bruk ryggen.
Plukk den opp.
Kom igjen, avskum.
Mer skru.
Kom deg opp.
Lykaner!
Du får ikke hvile deg, hund.
Nok.
Våger du å true meg.
- Jeg sa: Det er nok. - Og det sier herrens hund?
Du vil ikke alltid være favoritten hans, og når du faller-
- skal jeg være der.
Det får vi håpe.
Hva ser dere på? Tilbake til arbeidet, nå!
Tilbake til arbeidet!
Saken vi må ta opp i rådet er enkel:
Vi er under angrep.
Seks ganger, på halvparten så mange uker, -
- har Williams art nådd frem til murene våre.
Hvilken voldsutgytelse blir det ikke om bare én av dem kommer seg inn?
Frykten din er malplassert, Coloman.
Er vi ikke under beskyttelse av en udødelig hær?
Og svært godt beskyttet, min herre.
Men adelsfolket er ikke det. Og som jeg har sagt tidligere-
- så er de markene vi beiter på.
Hvis vi ikke kan beskytte menneskene våre, så virker vi svake.
Og hvordan vil du at vi skal vise vår styrke?
Slik krigerne våre patruljerer nattestid-
- kan dagvaktene våre patruljere på dagtid.
Lykan-patruljer utenfor murene våre?
Har du gått fra forstanden?
De er født av dyr-
- og dette grusomme faktum kan ikke avles bort.
Jeg tror at det er din frykt som er malplassert.
Vi kan skape en privilegert klasse lykanere.
Større rasjoner, bedre boforhold og gi kontrollen til en vi stoler på.
Kanskje til kjæledyret ditt, Lucian?
Han som reddet din datters liv i dag.
Jeg synes faktisk at vi skal høre hva hun har å si om saken.
Det ser ut til at det var behov for henne et annet sted.
Finn henne.
Jeg skal ta forslaget ditt til etterretning.
Takk, min herre.
Det ville være fint å kunne berolige adelsfolket-
- når de kommer hit i morgen ved å fortelle dem at vi passer på dem.
- Kom igjen. - Kom igjen.
Fortsett, treiging.
Der borte. Der.
- Kom igjen. - Ikke gå sakte. Fortsett.
Fortsett!
Frue?
Er det du sa til faren min sant?
At du ikke føler noe når du dreper dem?
De er bare dyr.
De er ikke i stand til å tenke og føle-
- så hvorfor skulle jeg føle noe for dem?
Sonja, ville du blitt med meg hvis jeg dro herfra?
Dra?
Ikke si det.
Ikke tenk det engang. De vil finne deg...
...og merke deg som de andre. - Ikke hvis jeg kan fjerne denne.
Se.
Jeg har laget den.
Denne skal bli min frihet.
Lucian, lov meg at du ikke vil bruke den.
- Lov meg det. - Så det er svaret ditt?
Du blir ikke med.
Skal jeg bli her for deg?
- Slik? Som et dyr? - Lucian.
Både vampyrer og lykanere er barn av Corvinus, -
- men familien min er slaver.
Jeg skal bruke denne nøkkelen-
- og jeg skal forlate dette stedet, -
- men jeg kan ikke være uten deg nå.
- Noe nytt om datteren min? - Hun er svært trassig.
Hun nekter å snakke med meg.
- Hun vil ikke åpne døren. - Hvorfor er de unge så blinde?
Hun risikerer sin plass i rådet, men for hva?
Det kan jeg ikke forestille meg.
Vi må gjøre oss klare, min herre.
Menneskelige adelige er på vei.
Det er skarpt. Ingen ulv vil motstå det.
Gjør klar hestene.
La noen andre dra.
- Hvorfor det? - I går, etter at jeg gikk fra deg...
Bare la noen andre dra.
I tilfelle du ikke har fått det med deg, smed, -
- så er jeg i stand til å ta vare på meg selv.
Og dessuten, -
- så kan du passe på meg fra muren.
Kom deg tilbake.
Lady Sonja, faren din har gitt ordre om at du skal bli igjen.
Jeg har tenkt å følge gjestene våre trygt til porten.
- Portvokter. - Dette er ikke en anmodning.
Faren din bestemmer her.
Han minner meg på det hele tiden.
Tilbake!
Forsiktig, smed, -
- så ikke øynene dine avslører hemmeligheten din.
Rolig. Rolig.
Lukk den, barn. Lukk den.
Formasjon!
Nei.
Få mennene dine ut dit, nå!
Rolig, gutt. Lenken din er for stram.
- Gå unna. - Det er for mange av dem.
De blir massakrerte.
Stopp ham!
Ri ut. Ri ut.
Rolig.
Dimitri.
Lucian!
Sonja!
Lucian, nei!
Nei. Stopp!
Han gjorde det for å redde meg.
Er ikke jeg herre i dette hus?
Du vet at det er forbudt for deg å fjerne halsbåndet.
Ja.
Men du bryter loven min etter at jeg ga deg liv.
Dine dager i det gode selskap er over, slave.
Far, la ham være.
- Jeg sa jo... - Hold munn!
Du har trosset meg for siste gang.
Få henne bort herfra.
Brenn likene.
Brenn dem alle sammen.
For å ha tatt av seg halsbåndet:
30 piskeslag.
Du har såret meg med ditt svik, lykaner.
Du var som en sønn for meg.
Jeg ga deg liv.
Du ga meg lenker.
Jeg trodde at du etter alle disse årene visste-
- at du ikke kunne få det ene uten det andre.
Gjør det.
Jeg sa jo at jeg skulle være der når du falt.
- Hva er det? - Du må stoppe dette.
- Han er en av vokterne våre. - De er kun dyr.
- Dette kan opprøre de andre. - La det skje. Er du redd for dem?
Det blir verre hvis vi ikke straffer dem.
Skjønner du nå, Coloman? Du ville gi dem spillerom-
- utenfor murene? Vi kan ikke stole på dem på innsiden engang.
Det var 21.
Fortsett.
For en grusom lyd.
For en stank.
Hold deg unna ham, ellers straffer de deg også.
Din omtanke for Lucian var svært rørende.
En slave.
Han reddet akkurat livet mitt.
Var det ikke du som sa at jeg skulle være takknemlig?
Og du?
Har du ingen takknemlighet overfor den som reddet datteren din?
Jeg drukner i det.
Det at han er i live beviser mitt storsinn.
Under andre omstendigheter-
- ville jeg ha matet ham til sine egne.
Men nå er straffen hans overstått.
- Han blir satt fri. - Fri?
Dømmekraften din er svekket, Sonja.
Vi holder ikke på ro og orden med sentimentalitet.
Det var forbudt for Lucian å ta av seg halsbåndet, men han gjorde det, -
- selv om han hadde god grunn.
Han blir i fengselet, -
- som en advarsel.
Janosh og de andre adelsfolkene kommer snart.
Det er forventet at du er til stede.
Jeg så hva du gjorde der ute.
Svært modig, -
- til menneske å være.
Har du støtt på dem før?
Bare i historier.
Var du ikke redd for dem?
Jo...
...men jeg ville leve.
Er du redd for meg?
- Ja. - Det trenger du ikke.
Jeg biter ikke...
Så mye.
- Er du som dem? - Nei.
Jeg er lykaner, ja, men ikke som dem.
De du kjempet mot i natt var dyr, Williams avkom.
Renblods, om du vil. Ikke et spor av menneske igjen.
Ville, tanketomme dyr.
- Slik det har blitt fortalt. - Men jeg så deg.
De adlød deg.
Ja.
Ja, det gjorde de.
Hei.
- Du skulle ikke ha kommet. - Jeg måtte.
Min elskede, jeg er så lei for det.
- Ryggen din. - Nei, det går bra.
Dette er min feil. Hvis jeg ikke hadde ridd ut...
Så hadde du ikke vært den du er.
Dette er ikke din feil.
Jeg kan ikke blir her. Jeg må dra.
Far vil følge med på deg mer enn noen gang før.
Er det noen av krigerne dine du kan stole på?
Deres lojalitet til min far er større en deres lojalitet til meg.
Tannis.
- Vi kan ikke stole på Tannis. - Nei, han vet om oss.
- Hvordan? - Jeg aner ikke.
Hvis han ikke har sagt noe til faren din så vil han noe.
Finn ut hva det er, Sonja.
Før dem inn.
Janosh.
Eier ikke du den største sølvgruven i dette landet?
Den har blitt okkupert, min herre.
Arbeiderne våre har blitt infisert-
- og gjort om til dyr.
Det er svært uheldig, -
- og dyrt.
Halvparten av rettighetene til gruven din-
- burde dekke utgiftene til vår assistanse.
Hvilken assistanse.
Vi har alle sammen sett brannene på veien hit.
Vi har hørt om dødsfallene til baron Covasha og familien hans.
Ulvene er utenfor deres dører også.
Så hvorfor skal jeg betale-
- når dere ikke kan beskytte dere selv engang?
Dere har tømt meg allerede.
Vi har alle hørt historiene.
Se ham i øynene. De er sanne!
Det hviler en forbannelse over dette stedet.
De er ikke noe mer menneskelige-
- enn djevlene som invaderer landet vårt.
Kall oss gjerne djevler, men det er bedre med djevler man kjenner.
- Slipp meg. - Selvsagt.
Er det flere som vil si noe?
- Kast det her. - Gi mat til de skitne kjøterne.
- Vær så god. - Spis som hunder.
Som hunder.
Vi er ikke dyr.
Er det dette dere vil? Vil dere være deres underholdning?
Kjæledyrene deres?
Vil dere kroke dere under pisken-
- og sloss dere i mellom?
Er det dette dere vil ha?
Jeg har fulgt reglene deres hele mitt liv.
Jeg har beskyttet dem-
- og misunt dem.
Og hva har jeg igjen for det?
Vi bli behandlet som dyr.
Vi er ikke dyr!
Vi har et valg.
Vi kan velge å være mer enn dette.
Vi kan være slaver-
- eller vi kan være lykanere!
Morgenen gryr, mitt barn.
Det er på tide at vi legger denne elendige natten bak oss.
- Med glede. - Vanskelige beslutninger venter oss.
- Jeg trenger din hjelp med én. - Selvsagt, far.
Når Lucian er borte-
- må vi forfremme en annen lykaner i hans plass.
Borte?
Coloman tror at han vil oppildne de andre.
Vi må fjerne ham.
Det blir ikke så lett.
Han har vært sammen med oss så lenge.
Kanskje Gyorg.
Eller Thrasos.
De vil være...
Pålitelige.
Svært gode forslag.
Jeg skal vurdere dem.
Du, mitt barn, står mitt hjerte nærmest.
Hva har du fortalt faren min?
- Hva har du sagt til ham? - Ingenting.
- Hvorfor ikke? - Hva mener du?
Hvorfor har du ikke fortalt ham noe?
Ville din far ta godt i mot mannen som fortalte ham at-
- den elskede datteren hans omgås-
- en lykaner?
Han er ikke kjent for sin takknemlighet.
Og jeg er ennå ikke i en stilling der jeg kan bruke dette til egen fordel.
Hva slags fordel?
Det er 12 seter i rådet.
Og vi dør ikke så ofte.
Nei, dessverre.
Så hva om jeg sa fra meg plassen min i rådet?
Og ga den til deg?
Hvorfor skulle du gjøre det?
Kan du holde på en hemmelighet?
Jeg trenger noe til gjengjeld.
To minutter.
Lenger enn det er for risikabelt.
Beklager. Det fantes ingen annen måte.
Så Tannis?
Du hadde rett. Han hjelper oss mot min plass i rådet.
- Og faren din vet ingenting? - Det er jeg sikker på.
- Sonja, dette kan gå. - Det må det, Lucian.
Noen av de andre blir med meg.
- Sabas og Xristo, mennesket Raze. - Min elskede...
- Jeg er sikker på at jeg kan... - Vi har ikke tid, Lucian.
Far dreper deg i morgen etter at menneskene er forvandlet.
Du må dra ved morgengry.
- Og du? - Det viktigste er at du overlever.
Din beste sjanse er når Viktor og krigerne sover.
Jeg skal være ved min fars side når du drar.
Skynd deg.
Hvis dette går så møter jeg deg etter solnedgang om tre dager.
Det er en lysning ved elven. Vi møtes der.
- Og hvis det ikke går? - Jeg møter deg i lysningen.
Ansiktet mot veggen.
- Kom dere ut. - Dyr.
Du. Tilbake.
Vær modig, menneske.
Vet du hva problemet ditt er?
Du forstår ikke tingenes naturlige orden.
Ting forandrer seg.
Vær klar når de gjør det.
Se på det som en avskjedsgave.
Vent.
Skjønner du ikke at dette er en gave?
Det er en forbannelse.
- Hva har de gjort med oss? - Det finner du snart ut.
Har de gjort oss om til... Som deg?
Ja.
Hvorfor?
Han vil bruke dere som vakter.
Jeg vil heller dø.
Det er ikke sikkert at det skjer.
Tiden er inne.
Jeg drar herfra ved morgengry.
Alle som er villige til å ta sjansen kan bli med meg.
Det venter et nytt liv på andre siden av murene, min venn, -
- og du kan bli en del av det, en av oss, -
- eller du kan bli her og tjene dem.
Vaktene kommer.
Vi har fått nye hunder i dag. La oss se hvordan de ser ut.
Du er for sent ute.
Han har alt dratt.
Er dere med meg?
Sabas, Xristo, slipp løs resten. De andre blir med meg.
Dere er fri.
Kom igjen!
Denne veien.
Ned hit.
Greit, løp, løp, løp.
Fortsett.
Fortsett. Fortsett.
Fortsett. Kom igjen.
Fyr!
Raze!
Du kan ikke gjøre noe.
Jeg kommer tilbake. Det lover jeg!
Nei!
Min herre.
Lucian rømmer.
Skogen. Løp!
Min herre.
Kom igjen.
- Du, kom deg inn dit. - Raska på.
- Er alle gjort rede for? - Alle sammen.
Tannis.
Kom igjen!
Ja, min herre?
Hvor er nøkkelen jeg ga deg til denne?
- Jeg låste den inne i våpenlageret. - Hvordan har denne blitt åpnet da?
Jeg aner ikke.
Det gjør jeg.
- Drep ham. - Nei.
Vær så snill.
Sjekk våpenlageret.
Det må finnes en forklaring.
Vis meg.
- Jeg har aldri vært utenfor murene. - Nyt det mens du kan, Xristo.
Vi må snart kjempe oss inn igjen.
Alle kom seg ikke ut og våre brødre skal ikke råtne der inne.
Vi ydmyket Viktor. Det er de som må betale for det.
Men vi var heldige som kom oss ut med livet i behold.
Og det er bare en håndfull av oss. Vi har ingen våpen.
Det er sant, for nå.
Kan du føre oss tilbake til adelsmannen som brakte deg hit?
- Ja. - Bra. Kom igjen.
Den må være her.
Jeg la den her.
Her.
Han må ha laget en til.
Jeg tvilte aldri på deg.
Jeg har ikke noe ønske om å fjerne én lenke fra halsen deres-
- bare for å bytte den ut med min egen.
Dere har et valg.
Dere kan stikke av og gjemme dere-
- eller dere kan bli her og kjempe.
Alle som kjemper sammen med meg skal få sin frihet-
- og, dersom han ønsker det, -
- udødelighet.
Plukk opp våpnene deres.
Sammen er vi sterke.
Det finnes flere eiendommer vest for her.
Dra dit.
Finn ut hvor mange som vil slå seg sammen med oss.
Vi møtes her om to dager.
- Legg det der borte. - Her borte.
Far.
Skremte jeg deg? Beklager.
Nei.
Du gjorde ikke det.
Det slår meg-
- at jeg har vært tankeløs.
Jeg har vært så dypt i min egen smerte over Lucians forræderi-
- at jeg ikke har tenkt-
- på dine følelser.
Mine følelser?
De kravlet inn i livene våre-
- og vi glemmer hvor latterlig fødselen deres var.
Jeg var selv glad i Lucian.
Han kunne vært hva som helst.
En kriger, kanskje.
Ja.
Kanskje.
Men han var ikke som oss, -
- var han vel?
Hjalp du ham med å rømme?
Om jeg hjalp ham?
Selvsagt ikke.
Lyver du til meg?
Jeg har gjort mange ting mot din vilje, -
- men han er en lykaner.
Beklager, kjære, -
- men du gir meg ikke noe valg.
Far, vær så snill...
Jeg ville tro løgnene dine, men jeg visste at det ikke var sant.
Ikke min egen datter. Hvordan kunne du?
Far...
Jeg elsker ham.
Du har forrådt meg!
For å være sammen med et dyr!
Jeg elsket deg høyere enn noe annet!
Hun får ikke forlate dette rommet!
Nei. Dere har ordre om å vente.
Her.
Med denne farten har vi nok menn innen uken er omme.
- Har det vært tegn til Sonja? - Ingenting.
Hun burde ha vært her nå.
Med all respekt, Lucian. Det er ikke klokt å vente på henne.
Hun er ikke en av oss.
Har du glemt at det var hun som satte oss fri?
Men hun er en vampyr.
Hvis hun har forrådt deg så kan hun føre dem hit.
Krigerne er nok helt sikkert på jakt, -
- og de finner oss til slutt, men ikke på grunn av henne.
Jeg stoler på Sonja med mitt liv og så lenge jeg er sjefen gjør du det også.
Jeg sa at du ikke skulle si noe.
Lucian har plyndret to eiendommer i Brashov og stukket av-
- med våpenlagrene deres. Slavene har slått seg sammen med ham.
Frihet er en like stor sykdom som Williams pest.
- Du må få kjæledyret ditt tilbake. - Takk, Coloman.
Jeg innså ikke det åpenbare.
Jeg trenger ikke å løfte en finger. Lucian vil komme tilbake frivillig.
Jeg har noe han vil ha.
Min kjære.
- Luka. Hva er det? Hvor er hun? - Sonja har blitt arrestert.
Han vet om dere to.
Han kommer til å drepe henne.
Jeg tenkte at du burde vite det.
Ingenting enda, herre.
- Det er en felle. Det vet du. - Jeg lar henne ikke dø alene.
De fulgte deg hit. Vi mister dem hvis du drar.
De trodde at de fulgte meg.
Men de fulgte egentlig friheten. Det var det som førte dem hit.
Du kan holde dem samlet til jeg kommer tilbake og lede dem hvis ikke.
- Går det bra med deg? - Ja.
Men Lucian, du var fri.
Ikke uten deg.
Vi må dra nå.
Herre.
Datteren din har rømt.
Selvsagt har hun det.
Denne veien.
- Den. - Ja, sir.
Nå!
Hvordan våger du å true meg?
- Jeg vil ikke dette. - Jeg er faren din!
- Tror du at du kan overvinne meg? - Jeg vil ikke overvinne deg.
Du redder ikke den kjære lykaneren din ved å drepe meg.
Be mennene dine om å trekke unna, for ditt barnebarns skyld.
Det er et mirakel, far.
En forening av slektene.
Jeg forbanner den dagen moren din ga sitt liv for å bringe deg til verden.
Den tingen inne i deg-
- er en vanskapning.
Sonja!
Dette er over.
Før ham bort.
Forstår du hva du har gjort?
Denne natten handlet ikke om deg. Den handlet om ham.
Jeg kunne ha gitt Lucian til rådet.
De hadde ikke trengt å få vite om overtrampet ditt, men nå?
Aldri.
Nei.
Nei!
Hvis jeg ikke hadde dratt så hadde ikke dette skjedd.
Men da hadde du ikke vært den du er.
Du hadde rett.
Ingen burde leve slik.
Andre er fri på grunn av deg.
Ting har forandret seg for alltid på grunn av dine handlinger.
- Men jeg sviktet deg. - Nei.
Lucian, min elskede, -
- du har ikke sviktet meg.
Valgene jeg har tatt har ført meg hit.
Ikke du.
Du sa at du var villig til å ta sjanser for meg, -
- det var jeg for deg også.
For oss.
Åpne døren.
- Nei. - Kom deg opp.
- Nei, nei. - Kom igjen. Kom igjen.
Nei. Jeg dreper dere.
Alle sammen!
Den tiltalte har begått høyforræderi mot dette rådet.
Hun har hatt omgang med dyr. Hun hjalp dem med å flykte.
Jeg har reddet dette rådet mange ganger før.
Du har drept din egen art.
Og du har blandet slektene, -
- og det har ført til den tingen som vokser inne i deg.
Dine tidligere bragder fjerner ikke skylden din nå, -
- og det gjør heller ikke din stilling som medlem av rådet.
Straffen for disse forbrytelsene er døden.
Hva stemmer dere?
Ja.
- Ja. - Ja.
Hun er datteren din.
Ja.
Før henne til kammeret.
Nei, dere kan ikke gjøre dette.
Bli med oss.
- Kom rolig, er du snill. - Viktor.
Viktor. Nei!
Nei, Viktor!
Nei!
Lucian.
Nei, Sonja.
Se på meg.
Hold blikket på meg, Sonja.
Se på meg!
Jeg elsker deg.
Og jeg elsker deg.
Ansiktet ditt er ikke her når dette er over, er det vel?
Farvel, min elskede.
Nei.
Nei!
Sonja!
- Hent knivene mine. - Ja, herre.
Herre.
Løp. Fort. Løp!
Slipp fri de andre. Løp!
Følg meg.
- Vil dere ha hevn? - Ja!
Den venter der ute. Løp!
Vi har større problemer enn papirene dine.
Gå til de eldste. Nå!
Drep bikkjene!
Viktor.
Du besudlet datteren min.
- Jeg elsket henne! - Du drepte henne!
Jeg skulle ha knust deg under hælen min den dagen du ble født.
Ja, det skulle du ha gjort, -
- men det gjorde du ikke.
Lucian!
Lucian.
Det er fullendt.
Nei.
Dette er bare begynnelsen.
Men la meg fortelle deg noe om den kjære, mørke faren din.
Det var han som drepte familien din, ikke lykanerne.
Men da han kom til deg-
- så orket han ikke tanken på å tømme deg helt.
Du, som minnet ham så mye om hans kjære Sonja,-
- datteren han dømte til døden.
Du lyver.